Det bodde en gang en vakker, ung pike i et kaldt hus i Skottland.
Det var kaldt fordi noens bestefar hadde tatt sitt eget liv der.
En dag kom barnebarnet hans på besøk til huset.
Han mente at den vakre, unge piken-
-var en engel som var kommet til jorda.
Han jobbet veldig hardt.
Han leste og tenkte og tegnet og skrev.
Han skrev et eventyr bare for henne.
Hun var tolv år gammel.
Hennes foreldre var gode-
-men hans var slemme.
Da hun ble større, giftet han seg med henne.
-Kom nå. -Du kan ikke gifte deg med ham!
Hvorfor ikke, når jeg elsker ham så høyt?
Han er rik og berømt, og jeg kommer aldri til å se deg igjen!
Å, tøys!
Du kommer til oss i London!
London, Sophie! Jeg forlater endelig kjedelige Skottland-
-og du kommer med meg.
Vi skal gå i selskap i vakre, gule kjoler-
-og vi skal danse med musikere og diktere og store kunstnere-
-som kommer til å ville male deg.
-Virkelig? -Ja, virkelig!
Det kommer til å bli så spennende! Kom nå!
Vi trenger flere blader til putene våre.
-Kan kjolen min være rosa? -Ja!
Naturen må diktere hvert eneste penselstrøk.
Det er bare ved å representere henne slik hun i sannhet er-
-uten å velge bort noe-
-at dere vil kunne avsløre Guds sannhet.
For å si det enkelt, mine herrer-
-mal det dere ser-
-tegn det dere ser.
Vi takker Gud for den gaven ekteskapet er-
-og vi ber om Guds nåde at ekteskapet blir beriket.
Og i Guds nærvær og framfor disse vitner-
-erklærer jeg dere nå for rette ektefolk å være.
-Velsignet være dere begge. -Mange takk skal du ha.
Mine venner...
Anse meg som en mann som ingen kunstner er-
-men som likevel er blitt gitt en muse.
Anse denne mannen-
-som den heldigste blant de dødelige-
-bundet til dere i ånden-
-fra og med dette øyeblikket.
Sophie!
Jeg ser deg i London.
Farvel!
Vet du hva som nettopp slo meg?
Dette er første gang vi er helt på tomannshånd.
Lukk øynene.
Perfekt.
Blomster! Blomster!
Rolig. Sånn, ja.
-Her er vi, sir. -Takk, Alfred.
Velkommen til Denmark Hill.
Nei...
...velkommen hjem.
George. Der er du.
Her er den nye fruen.
Vær ikke sjenert, ta henne i hånden.
Han er en utmerket fyr, full av ordtak.
Fortell dem at vi er her, min gode mann.
-Min kjære gutt. -Gratulerer.
-Min elskede gutt! -Gratulerer.
-Endelig hjemme! -Velkommen til familien.
Så glade vi er for at dere endelig er viet!
-Tusen takk, tusen takk. -Reisen var, håper jeg, til å tåle?
Togreisen var gruelig lang og trekkfull-
-men alle ubehag var glemt så snart vi satt i Deres vogn.
Ja, det er en høyst behagelig vogn, er det ikke?
-Den beste på markedet. -Som en seng laget av fjær.
-Vel, kom inn. -John?
Mrs Ruskin skal bare få ham i bad.
Hun har verket etter å få ham i hendene.
Nå, kom inn.
-Jeg burde få skiftet... -Ja, selvsagt.
Men det er nok av tid for det senere.
Kom nå inn og se på dette.
Dette-
-ble kjøpt for å feire bryllupet deres.
Johns forfatterskap har gjort Mr. Turner svært anerkjent.
Visste du at dette bildet allerede er verdt langt mer?
Velsign, O herre, denne overflod framfor oss-
-og la oss alltid komme i hu vår trengende neste.
Velsign oss alle og beskytt oss fra all fare.
Veiled oss og led oss, i alle våre dager.
Og takk, Herre-
-for at du har brakt mitt hjertes skatt trygt og sikkert hjem igjen.
-Amen. -Amen.
Jeg håper De er kommet vel til hektene igjen, Mrs Ruskin?
-Vi savnet dere i bryllupet. -Synd at dere ikke kunne være der.
Glem det, glem det. Alt det er over nå.
Du ser litt tynnere ut enn i fjor, min kjære.
Jeg har vært syk. Fars vansker har vært en belastning på oss alle.
Den belastningen er borte nå. Du skal aldri mangle penger igjen.
Du, derimot, gutten min-
-er noe kraftigere enn da du reiste herfra!
Den skotske luften må ha gjort deg godt.
Nonsens. Man kan ikke ha det godt i Skottland.
Hosten din kommer til å vare hele vinteren.
Jeg er mye bedre.
Og sterkere.
Jeg har til og med begynt å male igjen.
John tegnet meg uten stans.
Han må ha kastet bort en formue i papir og maling.
Hvem ville ikke gjort det, med en slik modell?
Til deg, min kjære.
Som en velkomst til familien.
Et av mine favorittsmykker.
Som du like gjerne kan få nå-
-siden det i alle tilfeller blir ditt når jeg dør.
Så, så, så.
La henne gjøre det.
Du vet hvordan mødre er.
Drikk litt.
God morgen, madam. Jeg håper du har sovet godt?
Hva ønsker du å spise?
Har de andre allerede hatt frokost?
Å, ja, madam.
7.00, hver morgen.
Det ble meg ikke fortalt.
Jeg var så trøtt at jeg ikke hørte John.
Ingenting å bekymre seg for, madam.
-Egg? -Takk.
-Å, Anna? -Ja, madam?
Vet du hvor John...
Hvor Mr. Ruskin er?
Å, han arbeider vel, madam.
Effie?
John.
Jeg visste at dette måtte være arbeidsplassen din, og jeg har...
Unnskyld. Jeg ødela den.
Jeg ser det. Glem det.
Fikk du sove?
Jeg tror du gjorde det.
Jeg betraktet deg.
Sov du ikke? Du var så trøtt.
Jeg gjorde det.
Jeg gjorde det, etter en liten stund.
Hva skal vi gjøre?
Hva er det gifte folk gjør?
Jeg vet like lite om det som du gjør.
Men jeg må arbeide, kjæreste.
Da sitter jeg her sammen med deg og leser.
Kjære, du kommer til å kjede deg her.
Hvorfor ikke gå og finne Mama?
Jeg tror hun trenger hjelp i hagen.
God morgen.
God morgen, barnet mitt.
Jeg håper du har sovet.
Godt, takk.
Og har du spist frokost?
Det har jeg. Takk.
John sa at du trengte hjelp.
Jeg? Å, nei, nei, nei.
Jeg lar aldri noen røre rosene mine. John vet det.
Vel, så går jeg og hjelper John.
Hjelpe ham?
Med arbeidet hans.
Du kan ikke hjelpe ham med arbeidet hans.
Jeg kan ta notater. Jeg kan spisse blyantene hans.
-Jeg kan... -Kjære deg.
Du har ikke giftet deg med en ordinær mann.
Og den beste måten, den eneste måten-
-du kan hjelpe ham på, er å la ham være i fred.
La ham være i fred?
Men vi er jo nygifte.
At John får arbeide, uforstyrret, uten begrensninger, -
-gir ham den beste muligheten til å skaffe seg et navn.
Og du ønsker vel den beste samfunnsposisjonen-
-du kan oppnå.
Så hva er det jeg skal gjøre?
Vel, jeg har alltid funnet stor trøst i rosene mine.
Og i Bibelen.
Sir, jeg tror disse unge kunstnerne er-
-i en svært viktig periode i sin karriere-
-ved et vendepunkt-
-ved hvilket de kan synke hen i ingenting-
-eller stige til ekte storhet.
Deres vei vil avhenge av hva som preger den kritikken-
-som arbeidene deres vil måtte undergå.
Vi kommer til å komme for sent.
Ekteskapet, min kjære gutt, handler om å lære å vente.
Hun er klar.
Det er tid for en liten prat, tror jeg.
Vi prøver å finne en sannhet-
-og enkelheten fra tidligere tider.
En integritet jeg mener er gått tapt.
Bringer vanry til Akademiet-
-noe som ikke må og ikke vil bli tillatt!
Det finnes ingen plass, sir, ingen plass for disse støtende-
-og deformerte produksjonene på de hellige veggene-
-til denne fremragende institusjonen.
Mine herrer, må jeg få be.
Denne interessante diskusjonen kan fortsettes ved bordet.
Lady Eastlake.
Og jeg sier at det påhviler Dem, -
-Sir Charles, som president ved dette Akademiet-
-å beskytte oss fra denne stygghet og forvirring!
Ta disse maleriene ned før åpningen, jeg bønnfaller Dem.
Gi ikke etter for dem, sir!
De er ikke annet enn barnslige sjarlataner og amatører.
Ta dem ned, sir, ta dem ned. De vanærer disse veggene.
Mine herrer, jeg ber dere. Jeg ber dere.
Takk. Nå...
Hva er kunstens hensikt?
Å, ærlig talt!
Hva er kunstens hensikt?
Idealisering? Sentimentalitet?
Nei. Selvsagt ikke.
Kunstens hensikt er å avdekke sannheten.
Kunstens hensikt er å avdekke Gud.
Men ikke gjennom karikering...
-Ikke gjennom stygghet! -La ham snakke.
La oss høre hva han har å si!
Hvis Gud er skaperen av naturen-
-så er Gud også skaperen av forfallet-
-av sykdom, av stygghet.
Jeg kan ikke benekte at Mr. Hunts Sylvia-
-ikke er en person som Protevs, eller noen annen-
-for den saks skyld, er troende til å forelske seg i.
Men sannferdighet, ærlighet-
-disse er viktigere enn kun konvensjonell skjønnhet!
Forstår dere? Han malte det han så.
Men hva ser De, Mr. Ruskin?
Fortell oss hva De ser.
Jeg ser intet mindre enn evige sannheter.
Jeg ser Gud.
I disse menn, disse visjonære menn...
...ser jeg en retning i kunsten mer nobel-
-enn det verden har produsert på 300 år.
Latterlig! De er imitatorer.
Middelalderske kopister!
Mr. Ruskin...
Tror De at maleriene deres behager Gud?
All stor kunst-
-priser Gud.
Hvis Hans egen natur behager Ham, må det følge-
-at vi gjør det også.
Jeg må innrømme at jeg finner denne henfallenhet-
-til en antikk stil er å se bakover. -Mine herrer...
-Jeg mener at dere begge tar feil! -Vel gjort.
Det var et interessant spørsmål, og modig tale.
Men glem Gud-
-hva synes De om smøreriene deres?
Jeg vet ikke hva jeg synes.
Jeg bare liker dem.
De får meg til å føle meg glad.
Vet De, jeg kan ikke huske sist jeg følte meg glad på dette stedet.
En redselsfull samling av selv-forherligende menn.
Det var slik en lettelse å høre en intelligent, kvinnelig stemme.
Det gleder meg. Jeg heter Eff...
Jeg mener, Mrs John Ruskin.
Jeg vet hvem du er.
Hvem er du når du ikke er Mrs John Ruskin?
Jeg heter Elizabeth.
Jeg heter Eff... Euphemia.
Absurd sak, er det ikke?
Å måtte miste ditt eget navn og ta din ektemanns-
-fornavn ovenikjøpet. Jeg har ikke et slikt kors å bære...
Hvordan har det seg?
-Lady Eastlake. -Takk.
Ektemannen Deres er...
President ved Akademiet, ja... Takk.
Han hater bildene, for øvrig-
-men han respekterer din manns meninger.
Som jeg respekterer dine.
Dere må ha oss til middag.
Godt. Vel, jeg skal ta deg på ordet.
Det høres ut som det gikk godt.
Så godt som en kunne forvente.
De har samtykket i å la maleriene bli der de er, i det minste.
Lady Eastlake var svært vennlig.
Jeg visste ikke engang hvem hun var til å begynne med.
Lady Eastlake?
John, gratulerer! Du vant kampen.
Du må være svært stolt?
Det er så jeg nesten ikke vet.
Alt jeg vet, er at det vil ta meg tre dager å komme til hektene.
Det stilles så mange krav til deg fra alle kanter, er jeg sikker på.
Alle vil alltid ha noe fra deg.
Uutholdelig for deg, min elskede.
Mitt hjertes skatt, kom.
Å, jeg glemte å nevne det...
...Lady Eastlake har bedt oss invitere dem til middag.
Middag her?
Eastlake?
John?
Ja?
Vi er ikke fattige, er vi vel?
Fattige?
Langt derifra.
Hva i all verden får deg til å spørre om det?
Jeg ville bare forsikre meg om noe.
Hva er dette noe?
At vi ikke er for fattige til å ha barn.
Du er jo bare barnet selv, foreløpig.
Jeg er ikke det.
Jeg er ikke et barn.
Jeg er en gift kvinne.
Når vi lever sammen som ektefolk...
Vi lever som ektefolk.
Jeg vet det. Men alene.
Jeg vet at jeg vil elske å holde hus for deg.
Vårt eget hus. Med et stort barnerom.
I byen, for å opprettholde en plass i det gode selskap.
Og jeg skal ha ansvaret for husholdningen.
Jeg skal bli den ektefellen du ønsker.
Kan jeg hjelpe Dem, madam?
Ja, Anna, takk skal du ha.
Jeg ser etter nål og tråd for skjorten til John.
Den må bøtes.
Unnskyld, madam-.
Jeg forstår ikke hvordan jeg kan ha unngått å se det.
Legg den her, jeg skal gjøre det med en gang.
Jeg skal gjøre det.
Madam, det har alltid vært min jobb å bøte Mr. Ruskins klær.
Ikke nå lenger.
Jeg er hans hustru.
Jeg skal ta hånd om sakene hans.
Takk, Anna.
Som De ønsker, madam.
Min kjære...
Jeg er en ekspert på å bøte klær.
Skjorten til John vil bli så god som ny.
Når Mama hadde noe som trengte å bøtes-
-sokker, barnebleier-
-var det alltid meg hun spurte.
John bruker ikke barnebleier.
Nei, jeg vet det.
-Selvsagt ikke, jeg mente bare... -Du mente nok ikke noe vondt...
...men fornærm oss ikke ved å antyde-
-at vi lar vår egen sønn gå med stoppede sokker.
Du glemmer hvor du er.
Nei, selvsagt ikke. Tilgi meg.
Og du glemmer hvem du er.
Anna!
John.
Mrs Ruskin sier du skal ta dette.
Hva er det?
Mikstur. Hun sverger til det.
Hva er det i den?
Jeg vet ikke, madam.
Hun vil forgifte meg. Jeg tar det ikke.
Mrs Ruskin var svært bestemt.
Lady Eastlake, Sir Charles.
Dere ærer oss.
Jeg har prøvd, uten suksess-
-å gratulere din sønn med hans storartede nye skriverier.
Som ikke er annet enn elendig skvalder.
Og selvsagt, John, er vi her for å lykkønske deg-
-med din fascinerende, nye hustru.
Vel, ny for meg, iallfall. Hvor er hun?
Sjokkerte jeg henne så dypt da vi møttes første gang?
Vil De unnskylde meg?
Selvsagt.
Hvorfor er hun ikke påkledd?
Du skal opp og kle på deg. Nå.
Jeg er syk. Hodet mitt...
Du er ikke syk, du er bare grinete. Du har fått medisin. Stå opp nå.
Hun skal være kledd og nedenunder om fem minutter.
Hvis ikke, vil jeg vite grunnen til det.
Euphemia! Der er du.
Min kjære pike, hva i all verden er det med deg?
Du er hvit som et laken.
Nei, tro meg, jeg er vel.
Kom og sett deg.
Sir Charles var i ferd med å fortelle oss om-
-den utmerkede responsen Johns nye bok har fått, Euphemia.
Fortsett, Sir Charles.
Vel, som jeg sa, reaksjonen har vært overveldende.
Han er blitt kalt den største læremester i vår tid.
Tilgi meg, Charles, -
-men hun trenger ikke høre om hennes manns triumfer akkurat nå.
Det hun trenger, er en kopp med buljong og sengen.
Tror De det?
Euphemia, kjære, er du så skrekkelig syk?
Unnskyld meg. Kom. Kom.
Kom.
Det er bare en hodepine, jeg er veldig lei for det.
Det er bare livet som gift, vil jeg heller si.
Si meg, Effie-
-har du noen å snakke med?
Jeg tenker hele tiden at jeg har begått en alvorlig feil.
Jeg trodde også det-
-i begynnelsen av ekteskapet mitt.
Begynnelser er alltid vanskelige, min kjære.
Men vi har ikke begynt ennå.
De lar oss ikke.
Dere kommer ikke til å bo her for alltid.
Dette er en midlertidig ordning, er det ikke?
De vil ha ham her, det er jeg sikker på.
De har alltid hatt ham for seg selv.
Visste De at de ikke ville la ham leke med andre barn som liten?
Hun losjerte seg i nærheten av ham ved universitetet-
-og de så hverandre hver dag.
Hun kommer aldri til å slippe ham fra seg.
Mitt kjære barn-
-det er urimelig at dere to ikke har et eget hjem.
Takk for at De er så vennlig mot meg.
Å, så, så.
Du er en sterk, klok pike, og du vil bære det.
Men jeg må be deg forvise alle tanker-
-om å ha begått en feil fra tankene dine.
Men hva hvis jeg har det?
Da er jeg lei for å måtte si-
-at det er en feil du må leve med. Det er ingen vei tilbake.
Nei.
Nei, selvsagt ikke.
Du vet vel hva som vil sette det hele på plass på naturlig vis.
Barn.
De er limet som binder alle ekteskap.
Kan du noen gang tilgi meg?
Selvsagt.
Men hvis du tar meg dit igjen, får jeg deg kastet i Themsen.
Din stakkars mor er i oppløsning.
Det var ingenting jeg kunne gjøre.
Gud skal vite at vi har beskyttet deg-
-med hvert eneste bein i kroppen fra barndommen av-
-fra hindringer som kunne ha forhindret ditt unike talent-
-i å vokse til sitt fulleste.
Og dere lyktes.
Men ethvert talent, uansett hvor unikt, behøver sine beskyttere.
Og nå, i kveld, for første gang, -
-beærer presidenten av Akademiet-
-den høyeste beskytter som en kunstens mann kan ønske seg-
-vårt hus i egen person.
Din hustru er ute av stand til eller uvillig til-
-å gjøre den innsats som skal til for å gjøre det til en suksess.
Karrierer har smuldret for mindre, John.
Jeg beklager at jeg er en skuffelse for dere begge.
Du ble advart om denne piken-
-likevel valgte du å følge dine egne veier.
Det er opp til deg å sørge for at dette ikke fører til ødeleggelsen-
-av alt vi har ønsket for deg.
Du ser trist ut. Du ville vel ikke bli til kaffen?
Nei, nei, nei. Det var bare...
Det var det stakkars barnet jeg var interessert i å treffe, -
-og hun er ikke lykkelig.
Det var ikke du heller i begynnelsen.
Det var akkurat det jeg fortalte henne.
-Svært gretten, var du. -Vel, du var pompøs.
-Sant. -Og distansert.
Dette er mer komplisert.
På et eller annet vis, må hun få ham ut av klørne deres.
Milde himmel. Du får dem til å høres ut som drager i et eventyr.
Gjør jeg? Jeg mener ikke å gjøre det, men...
Kanskje det ikke er så langt fra sannheten.
Hva var det han sa til deg om Venezia?
Han tar ikke med seg foreldrene, håper jeg.
John?
Takk for at du tok oss hit.
Lady Eastlake fortalte meg...
Jeg står til ansvar overfor henne...
Vi skal sørge for dere.
Det er svært vennlig av Dem, contessa.
Å, ikke vennlig.
Det er ikke så ofte en har nytt blod her.
Jeg skal sende brev.
Dere vil bli invitert til hvert eneste selskap.
Jeg kan se-
-De ikke liker selskaper.
Jeg... Jeg er i Venezia for å arbeide.
For å skrive en ny bok.
Jeg avskyr selskaper.
Faktisk er det umulig for meg å være i selskap uten å bli skadet.
Min hustru vil være vertinne-fôr.
Hva sier han?
Han sier han hater selskaper. Han ønsker ikke å treffe noen.
Men hun kan.
Har de tatt med anstand?
Nei. Vi trenger ikke det.
Min hustru er selve innbegrepet av anstendighet.
Ikke bekymre Dem, Mr. Ruskin.
De venetianske munnene som liker å gå, vil bli lukket.
Med Deres tillatelse, vil min mor og jeg være anstand.
Hva?
Hva snakker dere om?
De sier at Deres mann misliker nytelse-
-men at De ikke gjør det.
Jeg ville gjerne...
Jeg ville gjerne kjøpe litt ost.
Storartet.
Aksenten Deres er himmelsk. Si det igjen.
Igjen! Igjen!
Han ba om ni cent.
Gi ham disse myntene og si at penger ikke er et tema for deg, -
-siden du er gift med den rikeste og mest generøse mann i Venezia.
Rafael, vær så vennlig, hun ga for mye.
Opp med deg.
Ikke ett øye-
-løftet til denne prakt.
Se på denne.
Det er som om vinden selv hadde meislet den.
Se så ømt.
Og den-
-er helt forskjellig fra denne.
Variasjonen er i seg selv er gledelig, er den ikke?
Jo.
Nå, se dit ned.
Hva ser du?
Det er svært vakkert.
Men på en jevn måte.
En uniform måte.
Det er som en verden der alle trærne har samme form, -
-alle skyene har samme størrelse, og alle menneskene-
-sier de samme tingene om og om igjen.
Det er perfekt utformet, men...
...fullstendig tomt for...
...skjønn ufullkommenhet.
Hvis ufullkommenhet er ditt ideal-
-må du finne meg svært vakker.
Se hva jeg fant.
Mer enn et halvt liv siden...
Husker du?
Hvorfor blir hun til et tre?
Hun er nymfen, Daphne.
Han er guden Apollo.
Han vil ha henne med et overveldende begjær.
Han vil eie hennes renhet.
Men hun-
-vil ikke ha ham-
-og forvandler seg til et laurbærtre for å kunne flykte.
-Det var et lurt triks. -Det er det.
Nymfer er veldig lure.
La henne! La henne!
Vær forsiktig, en kvinne druknet i kanalen forrige måned.
Hør på ham! Hvem var det som tok med denne gledessprederen?
Se på henne, hun prøver.
Det er mye vanskeligere enn det ser ut til.
Hva sier hun?
Den åren ror fryktelig lett. Hvorfor betale for en gondolier?
Hjelp meg. Nei, ikke.
Jeg tror jeg får det til nå.
Du arbeider allerede!
Selvsagt.
Hadde du glede av ballet?
Det hadde jeg. Jeg danset og danset.
Du blomstrer.
Jeg ville omkommet.
Hva kommer boken din til å si?
Den vil si at Venezia en gang var den mest strålende, mest ekte-
-mest kyske perle, som Adams Eva, -
-men at hun nå har falt fra den nåden-
-og hennes ødsling og korrupsjon nærmest komplett.
Hva mener du?
Jeg mener at en gang var hun jomfru, -
-og nå er hun er skjøge, -
-henfallen til lite annet enn nytelse og vellyst.
En vakker skjøge, -
-men like fullt en skjøge.
Stille! Noen av oss prøver å sove her.
La dem i fred.
Du var også ung en gang.
De to er ikke ektemann og hustru.
Hun er gift med engelskmannen.
Den gale?
Ser du det? De snakker om oss.
Jeg kaller dem "Hviskerne."
Dansingen vår blir den store nyheten-
-på Rialto denne morgenen.
Jeg håper din mann er forberedt.
Min mann hører ikke hvisking.
Han er så høyt hevet over den.
Og jeg glemmer aldri min plikt overfor ham, ikke for et øyeblikk.
Jeg har ikke talent for intriger, uansett.
Har du lyst til å prøve? Det er ingen her.
Kan jeg?
Jeg vil veldig gjerne!
Kom.
Bra.
Nei, hånda di som dette.
Kom.
Dette er bevegelsen.
Nei.
Nei, stopp. Stopp, nei.
Vent.
Effie!
Er du tilbake allerede?
Ja.
Jeg var trøtt.
Hvorfor legger du deg ikke nedpå litt?
Jeg skal det.
Mr. Ruskin.
Skulle det så være at De vet hva Deres mors medisiner inneholdt?
Jeg gjør ikke det. Hun har alltid sverget til dem.
Vel, jeg tror det er laudanum i dem.
Det er en høyst akseptabel behandling.
Men i dette tilfellet...
Hvor lenge har hun vært uvel?
Nesten hele tiden.
En eviglang rekkefølge av mindre plager.
Men denne især toppet seg for et par måneder siden.
Toppet seg. Og hvordan manifesterte det seg?
Hysteri.
Hun så ting...
...vokse på egen person.
-Så som? -Kun fantasier...
-...i en forstyrret hjerne, doktor... -Like fullt, så som?
Organisk stoff.
-Bark. -Bark fra trær?
-Akkurat. -Interessant.
Vel, det er uten tvil en nervøs plage.
Det ville kunne forklare hårtapet.
Hårtap?
Har De ikke lagt merke til det?
Her.
Og her.
Jeg anbefaler følgende: Frisk luft, mosjon, -
-sunne omgivelser, -
-kanskje vekk fra påvirkningskraften-
-til den eldre Mrs. Ruskin.
Hun er skotsk av fødsel, hører jeg.
Vel, kanskje litt tid-
-i hennes hjemland ville være fordelaktig.
Jeg forskriver jerntinktur til henne.
-Og til Dem... -Det feiler meg ingenting.
Til Dem forskriver jeg et skarpere øye og et mer lyttende øre.
Etter min mening, er det ingenting som feiler henne-
-som ikke kjærlighet og oppmerksomhet kan lege.
Hva ser du på?
Ingenting.
Hva tenker du på, da?
Mange ting.
Jeg tenkte på dans og spenning.
Og mange ting.
Hva?
Mr. Millais.
God dag! Jeg har ikke sett Dem beære disse salene på en stund.
Er De vel?
Det bør De være, i lys av Deres formidable suksess, -
-for hvilket jeg må få gratulere Dem av hele mitt hjerte.
Takk, Deres Ladyship. Jeg...
-Har fremgang. -Har fremgang. Og maler?
Å, ja. Jeg fikk nylig et oppdrag.
-Å, godt, det er godt. -Det er det.
Jeg er stolt over å kunne si at jeg skal male mesteren i egen person
-Jeg skal male Mr. Ruskin. -Mr. Ruskin?
-Virkelig? -Jeg kan ikke tro mitt eget hell.
Vi reiser til Skottland snart.
-Skottland? -Ja, hans hustru er derfra.
Det visste jeg, ja. Hvordan har hun det?
Godt.
Eller i det minste, jeg vet ikke.
Vi reiser visstnok dit av hensyn til hennes helse.
Skottland.
Gjør deg klar.
Å, fordømt!
Frykt ikke, modige kompanjonger, -
-frokost-
-er for hånden!
-Ikke rør deg. -Hva?
Nei, nei, jeg mener det. Ikke rør deg.
Det lyset, det er det lyset jeg vil ha.
Jeg poserer ikke for deg midt i en skotsk loch...
Nei, men den vinkelen. Akkurat den vinkelen, -
-og vann og akkurat det lyset.
Utmerket.
Kan jeg ta på meg skoene nå?
Det kan du.
Det er virkelig snilt av deg å komme, Everett.
Du aner ikke.
Kanskje du gjør det, du kan jo se...
Snilt av meg?
Hadde det ikke vært for din-
-tro på meg, ville jeg fortsatt ha sultet på kvisten min.
I tillegg betaler din far meg rikelig for dette.
Euklid, Everett.
Essensiell.
Du starter med å lese ham. Og deretter fortsetter vi studiene.
-Mr. McPhail. Takk. -Ville du ha denne?
Everett?
La gleden strømme uhemmet!
Og posten. Og vår lunsj. Takk.
Ikke så hvitt som jeg hadde håpet. Men det duger.
Skal vi?
Lunsj først. Er du ikke sulten?
Hva er galt?
Du har mottatt dårlige nyheter.
Min stakkars mor.
Hun har mistet barnet sitt.
Det syvende.
Jeg vet ikke hvordan hun kan bære det.
Jeg beklager på det dypeste.
Jeg må dekke på til lunsj.
Hvordan er det med Effie?
Jeg tror hun er på bedringens vei.
Luften og mosjonen gjør henne godt.
Jeg mener, har hun kommet seg etter nyheten?
Hvilken nyhet?
Tapet av barnet.
Barn? Hvilket barn?
Mrs. Gray, hennes mor-
-tapet av barnet hennes.
Hun har mistet et til, har hun?
Hvor mange er det nå, fem?
-Syv. -Syv?
Du verden!
Fortalte ikke Effie det?
Hennes mor mister barn med slik en regelmessighet-
-at jeg tror hun har innsett at det knapt ville bli registrert hos meg.
Det er da å være vel hard, synes du ikke?
Langt ifra.
Kvinnen er definitivt usømmelig i sine avlevaner.
Hun kan da ikke forvente at de alle overlever.
Se på det utsøkte bladverket.
Du vil måtte gjøre ditt ytterste, Everett, for å kunne fange det.
Hva?
Vet du at jeg kan åpne vinduet. Dra for gardinet-
-og vaske meg uten å gå ut av sengen.
Det er som å leve i en snusdåse.
Hører du, John?
Skal vi starte tidlig, Everett?
Everett?
Ja. Ja, tidlig.
Jeg kan ikke fortsette. Fingrene mine nekter å bøye seg.
Kom, la meg hjelpe til.
Jeg har ikke fått gjort et skapende grann.
Hvor er Everett?
Han var rett bak meg.
Han falt.
Hva skjedde?
Jeg skled av båten.
La oss se på det.
Jeg kan ikke brekke nesen.
-Gjør jeg deg vondt? -Nei.
Nei, ikke i det hele tatt.
Hvorfor kan du ikke ha en brukket nese?
Hva?
Du sa: "Jeg kan ikke ha en brukket nese." Utenfor.
Gjorde jeg? Så underlig av meg.
Men det er bare fordi-
-jeg bruker mitt eget ansikt som modell hele tiden.
Det er billigere enn å leie inn noen. Så...
Nesen min er svært nyttig.
Og du trenger den til å lukte ting med.
Det også, selvsagt.
Så. Ikke mer.
Hemmeligheten er å vite når en skal stoppe.
-Den er utsøkt. -Ikke ert.
Jeg ville vært forbitret over et slikt talent, -
-hadde du ikke vært så engleaktig.
Nesen din er helt bra igjen.
Vennligst ikke minn meg på min utilgivelige selvopptatthet.
Ferdig.
Mine Edinburgh-forelesninger.
Hun kommer ikke til å ville være med. Virkelig ikke.
Det ville kjede henne.
Uansett, jeg blir bare borte i noen dager.
Edinburgh er bare et steinkast unna.
Men er du ikke engstelig for å la henne bli igjen alene?
Hvordan det, hvor skal du?
Jeg skal ingen steder.
Da blir hun ikke alene.
John, du kan ikke forlate henne på egen hånd sammen med meg!
Ja, jeg er klar over at det er kjedelig, Everett.
Ikke i det hele tatt. Jeg snakker om uanstendigheten ved det.
Å, i himmelens navn. Så få Mrs. McPhail til å være der, -
-hvis du bekymrer deg for at lokalbefolkningen vil bli støtt.
Jeg bekymrer meg ikke for lokalbefolkningen.
John, du later ikke til å tenke på å bevare din hustrus rykte.
Å la henne være helt alene med en annen mann...
...en ugift mann.
Jeg hadde elsket dette når jeg var liten.
Det var så flatt der jeg vokste opp.
Var du svært glad i det?
Jeg var det.
Ser du den lille tornebusken?
Feer bor under de buskene, fortalte min mor meg.
Jeg trodde fullt og fast på henne.
Jeg pleide å sette ut frokosten min til dem, -
-og om morgenen var den selvsagt alltid blitt spist-
-av en rev eller lignende, -
-noe som bare beviste deres eksistens enda sterkere.
En jul kokte min mor en skinke.
Jeg syntes feene skulle ha en bit av den, -
-så jeg gikk til skapet for å skjære av et stykke, men greide det ikke.
Så tok jeg bare hele skinken.
Det ble oppdaget, så klart, -
-og det var slutten på feene.
Men til glede for revene.
Mer enn 1000 på hver forelesning, -
-det var en stor suksess-
-men prisen å betale var lammende hodepine.
Jeg håper ikke Effie var for mye av en prøvelse for deg.
Selvsagt ikke.
Kvinner bør selv sørge for å ha fengslende gjøremål-
-istedenfor å uavlatelig begjære samhørighet og oppmerksomhet.
Unnskyld meg.
Hvor har du vært?
Jeg løp.
Løp hvor hen?
Overalt.
Dit føttene mine tok meg.
I himmelens navn.
Skift klær. Du blir syk.
Jeg er syk.
Syk av ham.
Jeg forstår ikke hvordan du holder ut.
Jeg holder ikke ut å være vitne til din pine uten å kunne stanse den-
-når jeg ikke kan gjøre noe.
Si meg, hva er det jeg skal gjøre?
Hva kan jeg gjøre?
Vær så snill.
Det er ingenting som kan gjøres.
Vi skal vende tilbake til London.
Venezia-graveringene for boken min er klare.
Jeg kan ikke dra tilbake.
Vi reiser mandag.
Jeg kan ikke dra tilbake.
Smertene ved evig pine kunne ikke være verre-
-enn å vende tilbake til Denmark Hill med deg.
Jeg ba ikke om din mening.
Jeg bare informerte deg om at vi reiser.
Jeg kan ikke dra tilbake.
Tro ikke for et øyeblikk-
-at din oppførsel her har unnsluppet min oppmerksomhet.
Det har den ikke.
Jeg har sett hva du forsøker å skjule.
Ønsker du virkelig å miste ditt gode rykte?
Du ville bli en riktig fin utfordring for din bankerotte far.
Press meg ikke videre, Euphemia.
For din egen skyld.
Jeg hater deg.
Han har lyttet. Han har observert.
-Han vet. -Akter han å ruinere meg?
Å kompromittere meg?
Jeg vil aldri kunne besøke deg på Denmark Hill.
Du må ha noen hos deg.
Er det noen du kan komme på?
Jeg vet ikke.
Kanskje min søster, Sophie.
Et besøk fra henne ville ikke vekke mistanke.
Så må du arrangere det slik.
Mr. McPhail? Vi er klare.
Ja, klar, sir.
Everett, vil du hjelpe min hustru?
Ikke gjør det, kjære.
Det får deg til å høres ut som en idiot.
Nyttår er kommet, og vi har ennå ikke mottatt Mr. Millais' portrett.
Jeg tror at jeg vil kunne finne tid til å sitte for ham i januar.
Det spiller ingen rolle. Jeg er spent på å få se det.
Kanskje kan du, kjære, -
-nevne det neste gang du skriver til ham.
Jeg skriver ikke til ham.
Dette er en nykommer i vinkjelleren vår, min kjære.
Jeg tenkte vi burde begynne å trene ganen-
-på nyansene i de tyske viner før vi reiser. Gutten min?
Skal du ut og reise?
Vi skal alle reise.
Skal jeg være med?
-Ingen har sagt... -La oss nå ikke diskutere...
...noe som ble avgjort for flere måneder siden.
Jeg vet ikke hvorfor du synes Sophie-
-må få med seg byens severdigheter.
-Hva er galt med Peckham? -Hun sa hun ønsket å se St. Paul.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Hun kan høre deg.
Vi skal besøke en venn av meg.
Everett?
Hva har de sagt om ham?
Ingenting.
John sa at du har gjort Everett ulykkelig.
Akkurat som du har gjort ham ulykkelig.
Hvem er Everett?
-En venn. -Men ikke vennen vi skal besøke?
Sophie. Vær så snill.
Men John må da ha lært deg...
Han... Han må ha...
La meg forstå deg rett.
Forteller du meg at du fortsatt, til denne dag, -
-ikke-
-kjenner til detaljene-
-rundt den mest intime omgang innen ekteskapet?
Du har ikke opplevd dem?
Han har aldri så mye som rørt ved meg.
Aldri gjort meg til sin hustru, -
-fordi han ble fylt med avsky-
-ved synet av kroppen min den første natten.
Etter det, sa han at vi burde vente til jeg var fylt 25.
Da den tid kom, sa han at jeg viste-
-slik en motvilje mot ham at det ville være en synd-
-og en enda verre synd å ha barn, -
-fordi jeg var ond-
-og antageligvis gal.
Og han-
-har aldri, etter det øyeblikket...
...søkt omgang med deg?
Aldri.
Jeg har aldri før hørt om slik grusomhet.
Den mannen må være...
Hvis han ikke har gjort deg til sin hustru fysisk sett, -
-ville jeg tro-
-at du ikke er hans hustru.
Jeg har ingen kunnskap i slike spørsmål.
Jeg skal forespørre meg. Juridisk og sosialt.
Med diskresjon, selvsagt.
Jeg vil be deg innstendig om ikke å konfrontere ham ennå.
Jeg må si, jeg har lest alle bøkene hans, -
-og jeg har alltid funnet ham svært eksentrisk, men nå...
Høyst merkverdig.
Jeg er svært sjokkert.
De kan sette Dem opp, Mrs. Ruskin.
Han må være gal.
Hvem er det fra?
Effie.
Kjære deg, det er ikke mer du kan gjøre.
Du må la tingene gå sin gang nå.
Kom inn.
Vær så god og sitt.
Tilgi meg.
Jeg har rapporten fra dr. Lee her.
De sier han sa til Dem at han tror at Deres mann er gal?
Interessant, men galskap, dessverre-
-er ikke skjellig grunn for skilsmisse.
Om så var, -
-ville halvparten av alle ekteskap i London stå i fare.
Men sakens kjerne er dette:
"Vi fant at de vanlige tegnene på jomfrudom var perfekte-
-og at hun er naturlig og korrekt velskapt."
Så...
...der har vi det.
Jeg må si at i alle mine år, har jeg...
Dette er en enestående sak, Mrs. Ruskin, -
-men jeg er sikker på at vi kan oppnå en annullering-
-av ekteskapet Deres på grunnlag av at det ikke er fullbyrdet.
Men vi må være sindige.
Det er best at De holder Dem unna Deres mann-
-så mye De kan for å forhindre...
Forhindre hva?
La oss bare si, gjør ikke mer-
-enn normalt for å invitere til omgang.
Du bruker mye tid på å skrive.
Det gjør jeg, min engel, det gjør jeg.
Jeg har skrevet to bøker om moderne malerkunst.
Én om arkitektur...
...og denne.
Om Venezia.
Her.
Det er en veldig stor bok.
Og så skal jeg skrive en så stor bok.
Og den skal handle om din søsters oppførsel.
Om hennes ondskap.
Men ikke fortell henne det, for da vil hun hate deg.
La det være vår lille hemmelighet.
Ikke vær bekymret, lammet mitt.
Det gjør ikke vondt.
Takk skal du ha, George.
George?
Hva i Guds navn har du gjort?
Jeg har ikke gjort noe.
Se å få orden på deg selv før min mor får se deg.
Det gjør jeg ikke.
Du er avskyelig.
Jeg har fått et brev...
...fra mor.
Hun savner Sophie for mye-
-og ber meg sende henne hjem til Skottland.
Da foreslår jeg at dere begynner å pakke.
Hva sier Mama?
Det er ikke fra Mama.
Ta en siste kikk på rommet ditt for å sjekke at ingenting er glemt.
Takk, George.
Jeg ønsker Dem lykke, ma'am.
En stor samling reisevesker for et kort besøk.
George, du må ikke...
Jeg heter John, faktisk.
Hvor er Sophie?
Hun er ovenpå.
Men vi kan ikke ha to som heter John i huset, -
-så herren valgte navnet George for meg.
Jeg brydde meg ikke.
Det skulle du ha gjort.
Han tok navnet ditt fra deg.
Sophie! Dere mister toget!
Kom i gang med de veskene, George!
Det er ikke noe poeng i at du følger oss.
Alfred kan finne en bærer for meg, og jeg vet du har arbeid å gjøre.
Ville du være så vennlig og hjelpe meg inn, John?
Hva gjør du?
Legg den her.
Hva skal du gjøre med den?
Legger den igjen her.
De kommer til å finne den når Alfred returnerer vognen.
Vil de ikke bli sinte?
Det er rett og slett et av-
-de mest bemerkelsesverdige bildene i verden.
Du må være svært stolt.
Mr. Ruskin, sir?
Det er en herre ved døren.
Hvor er vi?
Du må hjelpe meg, lammet mitt.
Mr. John Ruskin?
Ja.
Jeg har en innkallelse til retten.
-Til retten? -Fra hvem?
Mrs. Euphemia Ruskin.
Anklagede må motta papirene i egen person, sir.
Det er et rettsspørsmål.
Og dette dreier seg om?
Det er en privat sak, sir.
De må få opplyse oss.
Javel.
En begjæring om annullering av Deres ekteskap, sir.
På hvilket grunnlag?
Det er en svært delikat sak, sir. Jeg føler ikke...
Mine foreldre tar del i alle mine affærer.
Likefullt...
Jeg krever å få vite på hvilket grunnlag.
På grunnlag av impotens, sir.
God dag.
-Hvem er du? -Jeg er Sophie.
Hva har hendt?
De kan ikke oppsøke henne.
Hun sier at De får ikke lov.
Hun sier at det ville ruinere henne og Dem.
Hun sa at jeg skulle fortelle Dem dette:
Hun sier at hun elsker Dem svært høyt-
-men at hun ikke er i stand til å gifte seg på en stund-
-uten mye overveielse, -
-fordi... Vent.
Fordi det ikke kan la seg gjøre å ha det elendig to ganger.
Hva sa han?
Han sa: "Fortell henne at jeg ser fram til henne." Nei...
"Til å gjøre henne svært lykkelig."
Har du lyst til å spille kort?
ALLE FØDT UNDER FILMINNSPILLINGEN